Ristin, du måste hjälpa snön att falla.
Hitta Tjelmetje.
På baksidan av fjället i en hemlig grotta finns en helig kallkälla:
En saajve-gaaltije. I dess vatten ska Tjelmetje ligga.
Tittar du ner i en saajve-gaaltije–
–är det inte spegelbilden av din egen värld du ser.
God dag, kallkälla. Låt oss resa.
Det du ser är Saajvoe.
Det funkade inte. Vi är ju kvar...!
–Vad är det? –Jag kan se Dortje.
–Så klart du kan. –Välkomna till Saajvoe.
–Så det här är Saajvoe? –Hemma.
Coolt!
Kom! Vi måste hitta min aehtjie.
Kolla.
Nej!
Maggan, har du tjejerna här? Var du med på det här med tårtan?
Där är du! Kolla. Titta, vad jag hittade på vinden.
Tjidtjies guksie.
Jag tog hit en ren, och mat-Olle blev helt jädra golvad.
Han sa att Gavmo är på 8 av 10. Fantastiskt. Fattar du?
Han är galen i samiska upplevelser.
Vi ska boosta det samiska med värdshuset–
–och han marknadsför oss för resten av Sverige.
De kommer också att älska det och vi kommer inte att behöva snö.
Tänk, ett museum över släktens historia.
Vi kan ju föra tjidtjies arv vidare.
–Det låter inte så dumt ändå. –Eller hur?
Aehtjie... Där är aehtjie!
Aehtjie!
–Hur kom du hit? –De hjälpte mig.
Människoflickor...
...mitt namn är Krästa.
Jag är Dortjes aehtjie.
Jag är evigt tacksam att ni hjälpt min son att komma hem.
Men människor får inte vara här. Ni måste genast resa hem.
Men aehtjie, jag vill visa dem runt.
Det går inte, Dortje. Aahka Sire har förbjudit det.
–Vi är här för att få snön att falla. –Vi letar efter Tjelmetje.
Vem har berättat för er om Tjelmetje?
–Så märkligt. En massa grejer saknas. –Jaså?
–Men du, bingo! –Vad då bingo?
Aahka Ellen sydde de här till tjidtjie. Perfekt till museet.
Jag vet inte. Mat-Olle går nog inte i gång på det här gamla skräpet.
–Skräpet? –Men du vet, mat-Olle...
Det är inte mat-Olle som bestämmer vad som är värdefullt.
–Du ska slänga tjidtjies gejhkehkh? –Jag sa inget om...
Far till Dollarstore och plocka upp lite nyare, ballare släktföremål!
–Jag kanske gör det. –Det skulle inte förvåna mig.
Du var då känslig. Har du inte sovit eller vad är det för fel?
–Bjurejbrijjoj! –Va?
–Barjujej... Barjujej juejijj? –Buerie biejjie.
–"Hej" på samiska. –Ja, precis.
–Buerie biejjie! Vill du boka stuga? –Nej.
Jag heter Sören Modin.
Och jag söker jobb. Jag gör precis vad som helst.
Vi är i ett lite svårt läge...
Jag behöver inget betalt, om ni inte vill. Jag jobbar gratis.
Jaha? Jamen...trevligt, hörru.
Kom in, slå dig ner.
–Här bor vi. –De bor inte alls i stenarna.
Det här är stenarna.
Våra världar är sammanlänkade.
Som trädet som sitter ihop med jorden genom rötterna.
Och med luften genom löven som andas.
Jag fattar inte...
Ni människor brukar inte göra det, men stenarna vid ert viste–
–hänger ihop med våra kåtor, och vi är tacksamma att ni lämnar dem ifred.
Det är Aila och Ristin Gaavmoe som kommer.
Det är jättestort. Det såg mycket mindre ut utifrån.
–En gång! –Nej, lägg av. Kom.
Ja...
–Hur kom du därifrån? –Jag vet...
–Du kom ju... –Som sagt, ni brukar inte förstå.
–Nej, kanske inte. –Vill ni ha en bit torrkött?
Ja! Torrkött från Saajvoe måste man ju smaka.
–Nej, minns du inte vad jyöne sa? –Just det, ja.
Dortje, våra gäster kan inte äta vår mat. Då blir de fast här för alltid.
–Jag glömde. –Gå du, så kommer jag sen.
Vatten går bra.
Så Stina Gaavmoe var er aahka?
–Kände du henne? –Har hon varit här?
Det var längesen, men vi kände henne.
Hon bad mig hitta Tjelmetje, för att få snön att falla. Kan du hjälpa oss?
Tjelmetje försvann då grottan grävdes igen och Dortje fastnade i er värld.
Vad är Tjelmetje?
Ristin, följ med mig.
Först gick det jättebra, men sen hoppade jag av teknisk fysik också.
Jag har jobbat med mycket, senast telefonförsäljning. Jag blev utbränd.
–På den vägen är det. –Ja, då vet jag på ett ungefär.
Men hur hamnade du här?
Mina föräldrar dog förra året, och då kom det fram att jag är adopterad–
–från Gavmo...fjäll och förmodligen en samisk familj.
Jag har aldrig nånsin känt mig hemma nånstans, och då förstod jag–
–att det nog är för att jag hör hemma i den samiska världen.
–Vilken familj är du adopterad ifrån? –Ingen aning.
–Vet du nån släkting? –Nej.
–Har du nåt foto? –Nej.
Men jag har drömt om kåsor och knivar.
Och jag har ritat av en kåsa från en dröm. Har ni sett den här nånstans?
Nej.
Jag vet några du kan ringa och fråga.
Och du måste ju bo nånstans. – Perras husbil står väl tom?
Så klart. Ta den, du.
Jaha.
Jamen, tack! Och som sagt...sätt mig i arbete. Jag gör vad som helst.
–Vad hette det, sa du? –Sajvo...galtjo.
–Så kunde man få tag på Saajvoe. –Är du säker på att han sa så?
Om du inte varit så trög vid kåtan, så hade du kunnat vara med själv.
Leta rätt på Gaavmoe-ungarna i stället.
Hej! Åhh!
Sajvo galtjo, sajvo galtjo... Jag ska nog hitta dig.
Sedan tidernas begynnelse har det funnits ett förbund på Gavmofjäll.
Mellan Saajvoefolket och människorna.
Man svor att man alltid skulle värna och skydda fjället.
Som ett bevis på det slöjdade man Tjelmetje tillsammans.
Man tog en kristall från Saajvoe–
–och fäste den på en platta av horn från människornas starkaste ren.
Och man överlämnade den som en gåva till fjällets ande.
–Har fjället en ande? –Ja.
Har du tänkt på att snön på Gavmofjäll inte är som annan snö?
Ja. Den är vitare. Och mjukare.
Fjällets ande sover hela vintern.
Och när han drömmer snöar det över Gavmofjäll.
Är snöflingorna fjällets andes drömmar?
Men den här vintern kan han inte sova.
Han är vaken och letar efter Tjelmetje.
–Ristin! –Krästa!
–Vad gör mänskobarnen här? –Tjidtjie, de hjälpte Dortje hem.
–Jag tror att... –Vad har du berättat?
Om de har fått veta för mycket kan vi aldrig släppa dem härifrån.
Textning: Ulrika Jansson Båving Svensk Medietext för SVT